Inspirert av virkelige hendelser
Ligg stille.
Vannet har gått.
Hun styrtblør.
- Hun revner. - Vær så snill, redd barnet mitt.
Gi henne sleiven.
...og la oss ikke falle i fristelse, men fri oss fra det onde.
For riket er ditt, makten og æren i evighet, amen.
- Nei... Det er ikke sant. - Det er Guds vilje.
- Nei... Det er ikke sant! - Da sa herren, la barna være...
...og hindre dem ikke, for himmelrike tilhører sånne.
Stopp! Hør.
Hør! Han lever, jeg hører ham!
- Det er ingen fare. - Det er ikke dødt!
Vær stille!
Jeg vet det... Jeg vet alt! Ikke drep barnet mitt!
- Forlat oss! - Nei...
Nei...
Jeg har ikke ansvaret for det hun gjør.
Du kommer til himmelen hel. Jeg lover at du ikke blir som de andre.
- Vær så snill, mor Rose, ikke slik. - Jeg vet hva du har gjort, Faith.
- Djevelens verk. - Barnet mitt... er uskyldig.
Mine skytsengler.
Gud har sendt dere.
Å, Gud... Tilgi meg, vær så snill!
Vær så snill, nei! Gud, nei!
Vær så snill, Gud! Tilgi meg!
Du slipper ikke... unna...
Jeg...
Din begravelsesavgift.
Klokka er 15.00 24. november og her kommer helgeværet...
Vi er nesten framme, lukk øynene.
- Lukker du øynene? - Ja.
Det er mørkt her inne.
Ok, ikke åpne øynene.
Hva syns du?
Det er nydelig.
Gratulerer.
Det fins en stor hage og man kan spasere i naturen.
Åpent rom, perfekt.
Det har bare vært åpent i noen måneder.
- Nettsiden er ikke klar ennå. - Akkurat som oss, hva?
Takk.
FREDAG
Unnskyld.
Utrevne blad. Et dårlig tegn?
Hallo?
Vi er her!
Liker du det?
Jeg elsker det.
- Jeg giftet meg med en lesehest. - Ingen grunn for skilsmisse.
- Noe interessant? - Ikke ennå.
La meg gjette, Skattøya?
Da sa herren, la barna være...
- Er du ok? - Ingen fare.
- Se på meg. - Det er ok.
- Det er ikke noe som trigger her. - Jeg vet det.
Hei, så punktlige dere er. Jeg tørket støv oppe da jeg så bilen din.
- Hei, du må være Liam og Ray. - Ray Delatour.
Monica Leeds. Hyggelig å treffe dere og velkommen til Mersey Inn.
Da sjekker vi dere inn. Det var vel lett å finne veien?
Det ligger litt avsides, men det var akkurat det vi ville ha.
- For et vakkert vertshus du har. - Takk, vi jobber fremdeles med det...
...men vi har fått flott respons hittil.
Det er sent i sesongen, så dere er våre eneste gjester.
- Vi har stedet for oss selv. - Definitivt.
Kan jeg få førerkort og et kredittkort, takk?
- Jeg tenkte å betale kontant. - Selvsagt, men det er bare i tilfelle.
Her.
En kontinental frokost er inkludert og det fins få middagssteder i byen.
- Vi så det. - Så vil dere spise middag her?
- Hvorfor ikke? - Perfekt.
Og når venter dere barnet?
Jeg er bare i tredje måned, hvordan visste du det?
Dine varme kinn. Min avdøde mor forløste mange barn...
...så jeg har alltid forstått sånt. Skal jeg vise dere rommet?
La meg hjelpe deg, du er jo gravid.
- Hvor gammelt er huset? - Bygget i 1848 av en rik handelsmann.
Mor overtok det i 1945. Hva jobber du med, Ray?
Jeg er journalist, men underviser mest nå.
- På et college i byen. - Vi kan trenge mer mediadekning.
- Mersey er virkelig en uoppdaget perle. - Du kan skrive en reiseskildring.
Og hva gjør du, Liam? Unnskyld, herr Darrow.
Jeg skriver musikk, sanger. Iblant selger jeg noen. Jeg spiller i et band.
- Så fascinerende, jeg må Google deg. - Har du wifi? Jeg har ingen dekning.
Utenfor byen fins det knapt dekning, men vi har et eget nettverk.
Passordet er på rommet.
- Liker dere rommet? - Ja... Jeg ble bare svimmel av trappen.
Her. For å skape en rolig stemning.
- Kan du ta bort disse, takk? - Hvorfor det?
Jeg er følsom for kjemikalier. Puster jeg det, så gjør barnet mitt også det.
Selvsagt. Ja, og drinker klokken sju. Alkoholfrie selvsagt.
Ikke meld meg frivillig til å skrive en ferieartikkel, takk.
- Vær så snill. - Hvilken rolle spiller det?
- Jeg prøvde bare å... - Jeg er en berømt krimjournalist.
Jeg er ikke klar til å degraderes til å skrive helgeartikler.
Da får vi kanskje rabatt.
- På bursdagen min? Så hyggelig. - Jeg vet at du ikke liker læreryrket...
...så du kan kanskje begynne å skrive igjen uten å få minnebildene.
Det er posttraumatisk stress, ikke klimakteriet og jeg har en terapeut.
Bilder, hallusinasjoner, hva det enn er... Jeg prøver bare å hjelpe deg.
Du hjelper ikke...
Hva?
- Noe strøk meg akkurat på beinet. - Kom igjen.
Jeg spøker ikke.
Tittit!
- Jeg øver. - Unnskyld.
Jeg vet at jeg ikke er lett. Unnskyld, men det er bare...
- Jeg også. - Det er ok, takk.
Jeg tar en spasertur før middagen.
- Jeg vil gå alene. - Ok.
Ikke forlat stiene.
- Hvorfor ikke? - Det blir mørkt raskt...
- Steiner og synkehull overalt. - Det hadde vært en trist bursdagshelg.
Takk.
Herregud...
Hallo! Tester, hallo, hallo.
Noe galt, frøken?
Nei...
Klokka di. Er den gull?
En gave fra foreldrene mine. Hvorfor lurer du?
Ha en fin spasertur, frøken.
Gått vill?
Jeg utforsket litt. Akustikken her inne er herlig.
- Hva er dette for apparat? - Det er en spøkelseskasse.
Skapt etter Thomas Edisons for å kunne snakke med de dødes ånder.
- Seriøst? - En blå lyspære der inne...
- ...lyser visst når de er til stede. - Sosiale media for døde på 1800-tallet.
- En leke for moro. - Får jeg bruke rommet for innspilling?
Jeg tok med meg keyboardet. Kona mi vil nok ikke ha det på rommet vårt.
Jeg har merket at hun har en viss følsomhet.
- Du har ingen anelse. - Det er lenge siden vi hørte musikk her.
- Mor hadde sikkert satt pris på det. - Takk.
Jeg har ikke hatt inspirasjon i det siste.
- Jeg lover å ikke bråke for mye. - Ingen fare.
Det er hyggelig å se deg igjen.
Takk så mye for klokken.
Det er ingen fare, slapp av. Jeg er så langt fra et åsted man kan være.
Mamma, du forsvinner. Ja, ok.
Fødselsdags-Skype på søndag. Jeg elsker deg også.
Jeg kjente igjen navnet ditt ved ordren og fjernet det fra gjesteboken.
Hun må ha skrevet for oss begge, jeg visste ikke.
En herlig jente, den andre. Så ung og full av liv.
Men det er over nå.
Jeg er ikke stolt av det og håper at du er diskré.
- Selvsagt. - Jeg elsker kona mi.
Amy og Liam. Perfekt for kjærestepar. Vakkert hus. Kommer definitivt tilbake.
Velkommen tilbake...
Hallo?
Du skremte meg.
Barnet mitt...
Det kan ha vært en lokal jente. De hjelper oss med vasken.
Hun bar ingen vask. Dessuten var hun barbeint.
Vel... Ungdommene her kan være litt ville.
Iblant tar de en snarvei gjennom skogen.
Det er som en farlig labyrint der ute.
- Jeg hørte det. - Jeg har laget et sunt måltid...
- ...av lokale råvarer med fransk smak. - Høres flott ut.
Jeg hadde et lite vertshus i Europa før jeg kom hjem til Mersey igjen.
- Hva var dette stedet før? - Før hva, vennen?
- Før det ble et vertshus. - En privatklinikk for ugifte mødre.
Langt fra nysgjerrige øyne og skandaler. Mor var en velkjent jordmor.
- Var det et barselhus? - Ja, så artig, hva?
Mor Rose døde i 1979. Hun ville ha fylt 100 år i år.
For mødre. Tidligere og blivende.
For mødre.
For mødre...
Spre beina, tispe!
Mor forløste hundrevis barn i huset...
Vi fant hjem til dem i hele verden.
- Arbeidet du med henne? - Bare om somrene.
Jeg ble sendt til England til en internatskole.
- Så moren din tjente masse penger? - På den tiden kostet adopsjon penger.
Foreldre og jenter betalte en hel del for å slippe skammen...
...og barnløøe par betalte godt for å få et eget barn.
Se. Familien Monticello i Pittsburgh adopterte denne lille gutten-
- og familien Swayne fra Hartford tok denne jenta.
- Hvor er bildene av mødrene? - Det fins ingen.
Deres identiteter ble beskyttet for deres og familienes skyld.
Jentene fikk et pseudonym når de kom. "Tålmodighet", "Barmhjertighet"-
- ..."Klokskap". - "Tro"?
Ja, deres navn står fremdeles på dørene.
- Falske navn. - Dydige navn.
For å få dem på rett vei i livet. Mor var en stolt troende kristen-
- og forretningskvinne som laget og solgte eliksirer.
Hun laget egne urtemedisiner.
- Langt før sin tid. - Så hvorfor stoppet det?
På slutten av sekstitallet fikk mor økonomiske problemer.
Kjærlighetsbarn... Det ble vanlig med barn utenfor ekteskapet. Normalt.
- Og med p-piller og aborter... - Kvinner fikk rett til sine egne kropper.
Mer opplyste tider.
- Får jeg by på litt kake? - For mye sukker.
- Jeg sover dårlig nok. - Selvsagt. Jeg er selv diabetiker.
Hun elsker virkelig mammaen sin.
Jeg elsker denne mammaen.
Hvem forlot det her?
- Et tom dagbok. - Enda en velkomstgave.
- Men vi var med henne hele tiden. - Ikke hele tiden.
Den er tom, men ikke ny. Underlig.
Du er journalist, så hun vil sikkert bare at du skriver en fin anmeldelse.
Jeg tar et bad.
Det er ikke for sent, vet du.
- Vi kan vente til du har det bedre. - Hvor lenge da?
Jeg fyller 42 på søndag. Det fins kanskje ingen kur for det jeg har.
Det vi har. Vi gjør dette sammen, ok?
På grunn av tilstanden min er det en større sjanse at noe går galt.
Herregud...
Liam?
Det lukter... underlig.
Fru Leeds?
Barnet mitt...
Det er ok. Det var bare et mareritt.
Et inni et annet.
Føler du deg bra?
Jeg tror ikke det.
LØRDAG
God morgen. Herr Darrow, du glemte noen instrument i rommet der oppe.
- Jeg kan løpe opp og... - Nei, det går bra senere, men...
...ikke flytt noen leketøy ut fra rommet. Mange er dyre antikviteter-
-og bærer på minner.
- Spiser dere frokost her? - Nei, vi hadde tenkt å oppdage byen.
Det er dessverre ikke mye å se, selv om det er sjarmerende.
- Men vi har et fint gammelt bibliotek. - Forresten kjente vi...
- ...en merkelig duft. - Noen esker med mugg i kjelleren.
Jeg tenkte å kaste dem i helgen, men dere kom så...
Jeg tar meg av det straks.
Takk. Luftfriskerne skjulte det nok.
Ja, hun er alltid sånn.
- Du har knapt rørt maten. - Nei...
Jeg sov dårlig.
Jeg drømte, så gjorde jeg ikke det.
Jeg var våken da jeg så jenta igjen.
Hvilken jente?
Siden vi kom dit
er vi som to misbrukere som ikke snakker med hverandre.
Det er som om huset har det jeg har.
Har huset posttraumatisk stress?
Du er den minst godtroende personen jeg kjenner.
Jeg var det. Kjente du noe der inne?
Nei.
- Du er virkelig redd når du går i kirken. - Ikke egentlig.
For et festlig sted.
Jeg må kanskje bare slappe av. Bibliotek gjør meg avslappet.
- Gå rundt og undersøk litt. - Hva? Vi er jo her.
God morgen.
Hyggelig by.
Hvor skal jeg sette den?
- Det vet du. - Men den vil ikke bli der.
Gjør det!
Du har kommet langt, baby.
Barnet mitt...
Kan jeg hjelpe deg å finne noe?
Har du mer informasjon om dette stedet?
Det kalles Mersey Inn nå. Vi bor der.
Nei.
Takk.
- Hva er det? - Gi meg den dagboken.
- Hva er det som skjer? - Jeg forteller straks.
- En mors skrekk. - Ikke snakk med eierinnen om dette.
- Hun solgte det inn for mye. - Vent!
- Jeg vet det! - Du leste en artikkel.
Hva hun var eller ikke betyr ikke noe. Mammaen er død for lenge siden.
- Dette er en ferie. - Det er en story.
- Som alt er skrevet. - Hva om det ikke var sannheten?
Ray.
Ray!
Likte du vår lille by?
- Ja... det var lærerikt. - Så fint.
Og jeg tok bort kilden til duften, så den skal ikke plage deg lenger.
- Takk. - Og det er et tordenvær på vei.
Dette gamle huset knaker og stønner i sånt vær.
- Som om det ikke liker høye lyder. - Rart, for det gjør ikke jeg heller.
Notater til artikkel uten tittel. Det var noe med fotoalbumene i går kveld.
Barna så for perfekte ut. Hva skjedde med de andre?
Hørte fra NY at de spilt inn sangen din, den kom ikke med i reklamen. Beklager.
Faen også.
Det holder.
Mer dritt.
Ikke noe ble skrevet ned.
Rose brukte en formue på stemninger og lå alltid foran.
Hallo? Får jeg komme inn? Jeg ville se om dere hadde nok håndklær.
Ja.
- Se der. Er det barnet ditt? - En jente, tror de.
- Det er for tidlig å vite sikkert. - Er ikke teknologien herlig?
Det hadde vært perfekt for mor å kunne avgjøre barnets kjønn og beinstruktur.
- Salgbarhet? - Plasseringsmulighet.
Foreldre har veldig høye krav som du vet.
For en liten engel du har der inne.
- Har du kjent henne røre seg ennå? - Nei.
Genialt.
Liam, jeg elsker dette stedet...
- Hei, Liam... - Liam? Liam?
For et øyeblikk trodde jeg at vi skulle gjøre noe moro.
- Jeg forteller mer straks. - Så du er tilbake i felten...
- ...tross alt legene har sagt. - Jeg prøver å lege, Liam.
For å bli den jeg var, den jeg virkelig er.
Du har prøvd eksponeringsterapi tidligere, men det virket ikke.
Alt som har hendt siden i går, bildene jeg så, jenta... De er ikke mine.
De tilhører dette stedet.
Hva om det er min plikt å fortelle om det? På grunn av sykdommen min...
...er jeg kanskje mer mottakelig. Det kanskje er for at jeg skal bli mor.
Dette er neste trinn.
Hallo? Mersey Inn?
Hei. Ja, det kommer visst et uvær i kveld.
Monica, en av dine nåværende gjester stilte spørsmål om hjemmet.
Mitt liv med posttraumatisk stress.
- Synkehull? Jeg tror ikke det. - Ikke jeg heller.
Jeg mener deg! Jeg kan ikke fatte det. Vi gjør ikke dette.
- Jeg gjør det, du trenger ikke. - Det er piggtråd her og du er gravid!
Jeg skal bevege meg de tre første månedene. Har du ikke lest det?
- Hva mener du med det? - At det ikke er så farlig.
Jeg skal bare ta meg gjennom et gjerde. Vil du hjelpe meg eller ikke?
Hva venter du å finne?
Levninger.
Toppen.
Er alt dette verdt risken?
For oss?
De hadde ingen oss.
De hadde ingen.
Vent litt.
Jeg hjelper deg.
- Jeg betalte 600 dollar for dette. - Og jeg elsker deg for det.
Vet du hvor mange spillejobber det er? Det er best at vi ikke blir kastet ut.
Det er som om det har vært en sti her, men den har vokst igjen.
Har du dekning?
- Nei. - Vi går tilbake.
Du kan bli her, ok? Der ved benken, så fortsetter du å rope navnet mitt-
-så vet jeg hvor du er.
Ta det rolig, det er ok!
Du vet hvor det verste stedet å befinne seg i et tordenvær er?
Bare ti minutter til!
- Liam! - Ray!
Det er ok. Det er en sti!
Som leder et sted...
- Liam? - Ray!
Ray!
MERCY Hjem for ugifte mødre
Liam!
Nå driter jeg i dette.
Ray!
Dette er helt sykt.
Og da sa herren, la barna komme og hindre dem ikke...
Vil du ikke slå den masete tispa i magen?
Du rørte deg.
Liam!
Liam?
Du kan ikke være her.
Er det der det jeg tror?
Frøken Leeds syntes om sterke drinker.
- Hva er der borte? - Dra hjem.
- Til byen. - Det er en gravplass.
Jeg skal ikke si til frøken Leeds at du har brutt reglene.
Men ikke kom tilbake igjen.
Det begynte å øsregne, så jeg gikk tilbake for å ringe redningstjenesten.
- Jeg vet hva jeg så. - Det er kanskje bare i hodet ditt.
Det er ikke bare i hodet. Du er ikke i hodet mitt. Hvorfor tror du meg ikke?
- Hvorfor slipper du det ikke bare? - Fordi dette stedet er en stor løgn!
Denne fasaden er en løgn!
- Det er ikke bra for deg å være her. - Det er ikke sant. Jeg er sterkere her.
Jeg har en hensikt igjen. Jeg følte ikke noe bånd til barnet vårt før...
Dette er ikke bra for oss!
Jeg er...
Hva?
Jeg vil dra hjem.
Jeg kan ikke.
- Hvordan smaker maten? - Salaten var kjempegod.
- Sopp som jeg plukket i skogen. - Utmerket.
Jeg hørte at huset og moren din ofte ble etterforsket.
- Absolutt. Hun ble alltid renvasket. - Men folk døde her.
- Mange. - Det er sant. En del døde.
Det var vondt for mor. Hun gjorde sitt beste for å ta seg av-
- de fattige jentene som ikke fikk hjelp av helsevesenet.
- Var de virkelig fattige? - Spør arvingen.
Selvsagt. De betalte for seg som kokker, sykesøstre og stuepiker.
- Mor avviste aldri noen i nød. - Ray.
Noen jenter hadde prøvd å utføre aborter selv
med kleshengere og blyanter-
- da mor ga dem beskyttelse. Flere barn døde på sykehus og klinikker enn her.
Jeg bare lurte. Jeg anklager ingen.
Min kjære. Sykdommen din gjør deg kanskje mer fantasifull.
Unnskyld meg?
Du var så vel ansett som journalist.
Alle disse forbrytelsene.
Hva skjedde?
Jeg var for ung...
...for det jeg fikk se hver eneste dag.
Jeg begynte å slutte å tro at godheten...
...var sterkere.
Og så... kan hva som helst ta seg inn.
Stakkars barn.
Mor Rose ble også tvunget til å se mye ondskap.
Mennene på sykehusene følte seg truet av det hun gjorde.
Alle løgner. Spebarnsdød... De prøvde å sverte henne.
De hatet tanken på en framgangsrik kvinne.
Byen støttet henne. Ikke en eneste jente som fødte her-
- har vitnet om at hun har gjort noe galt...
Men... det knekte mor.
Hun døde av mangel på anerkjennelse.
- Jeg så det ikke på den måten. - Det gjorde nesten ingen.
Hele byen prøver å glemme det.
Jeg oppfordrer dere til ikke å åpne opp gamle sår.
Hun har et poeng.
Jeg kan ikke riste følelsene av meg.
Det kan ikke ha vært innbilning.
Herregud, jeg er ikke gal.
Dette huset er ikke hjemsøkt.
Du er det.
I morgen er vår siste dag her. Det er bursdagen din.
Ikke noe arbeid, ok? Lov meg det.
Jeg lover. Jeg skal prøve.
Jeg spiller kanskje en sang for deg.
Liam? Våkn opp. Hør.
Liam?
Det er bare en storm.
Hvem er du?
Hva vil du at jeg spiller?
SIMON SIER
Til den som finner dette. Jeg kom hit 8. mai 1973.
Jeg ble ført bort mot min vilje.
Foreldrene mine nektet å akseptere meg-
- og mitt ufødte barn. Jeg vet at jeg vanæret dem. Jeg kalles "Faith" her.
En av mange som fått dette navn. Skulle jeg eller barnet mitt dø her...
...så er dette testamentet vårt.
Ingen av jentene får tilgang til penner eller kan sende brev hjem.
Jeg fikk dagboken av en pleier. Han er snill mot meg, men like hjelpeløs-
- som vi alle er mot mors vanvidd. Jeg stjal sitronsaft for skrive dette.
Må Gud tilgi meg... Det fins ingen trygge gjemmesteder.
Det er sensommer og tordner utendørs. De nyfødte gråter av bråket-
- men deres mødre får ikke berolige dem eller engang røre dem.
Rose skriker til dem, men de slutter ikke.
- Barnet mitt! - Horer og horers avkom!
- Sjelene våre brytes ned. - Be for den ondskap du har ført hit!
Nei, jeg kan ikke.
Alle tenker på det.
Ennå en død. En negerjente som ble gitt navnet "Barmhjertighet"-
- fødte en vakker kaffebrun gutt av blandet rase.
Mor Rose beordret at han bare skulle få melasse og vann.
Hans sultskrik gjennomboret hjertet mitt. Jeg begynte å mate ham i smug-
- men i dag ble han kvalt til døde. Jeg tviler ikke på hva som skjedde.
Barnet mitt...
DRØMMER OM DØDE BARN
Du vil kjenne litt press.
Hva holder du på med?
Hva er dette?
Det er arbeidstittelen. Jeg tror at jeg har en vinner her. Bare hør.
- Du vil elske dette. - Se på dette. Se.
Det ble skrevet med sitronsaft.
Det syns ikke før man holder det mot varme-
- og jeg kan lese det nå. Vil du ikke vite hva jeg fant?
- Fæle ting har hendt her. - Ja, for du vil ikke høre hva jeg gjør.
At jeg kan være en ekte komponist istedenfor en jingleskrivende-
-coverspillende middelmådighet!
Men musikken min... er ikke viktig, hva?
Det er bare noe jeg burde vokse fra nå som jeg skal bli pappa.
- Det har jeg aldri sagt. - Jeg ser hvordan du ser på meg...
...når jeg ikke kan bruke kortet mitt fordi jeg ikke har noen penger.
Fordi jeg ikke er noen bortskjemt snobb som ble født med sølvskje i munnen-
- som du, men likevel burde du kutte i spillejobbene dine utenfor byen, Liam.
Jeg vil at du er hjemme mer. Det er ikke mulig å gjøre deg fornøyd, hva?!
- Det har jeg aldri sagt. - For du vil ha meg i skyggen...
...for du er så opptatt med å bli en stjernejournalist igjen!
Og la oss ikke glemme din lille tilstand.
Stakkars Liam. Dette tar prisen. Slutt å prate som en idiot.
Du lurte meg. Du ventet på at jeg skulle bli forelsket i deg-
- før du sa hvor forstyrret du er! Og nå skal vi få et barn jeg aldri ville ha.
Som med stor sjanse blir handikappet eller tilbakestående fordi du er gammel.
Du har rett. Dette stedet er ikke bra for oss. Vi pakker og drar.
Nei, jeg har vist deg stor tålmodighet, Ray. Så det hadde vært veldig-
- gjennomtenkt av deg å vise litt begeistring for det jeg gjør!
12. oktober 1973. Jeg frykter for mitt og min ufødte sønns liv.
Jeg føler på meg at det er en gutt. Jeg er utestengt fra kjøkkenet-
- og jobber nå med vasken. Jeg bruker avfallsvannet for å skrive dette-
- mens en annen jente som skal føde gråter nede i korridoren.
De eneste medisinene vi får er mors hjemmelagde eliksir.
Smerten skal rense oss. Hun doper oss nok for at vi skal adlyde henne.
I dag fikk en jente sine bein bundet sammen så hun ikke kunne føde-
-mens Rose spiste middag.
Iblant spiser hun etterbyrden for sin helses skyld.
Jeg måtte delta når de gjorde keisersnitt. Jeg glemmer det aldri.
Både moren og barnet forsvant. Dette stedet har blitt et slaktehus.
Hvem er det?
Gratulerer med dagen.
Jeg er virkelig lei for det.
- Kan vi dra hjem nå? - Jeg trenger din hjelp.
Kan du hjelpe meg i morgen?
En dag til. Vær så snill.
SØNDAG
- God morgen. Søndagsbrunsj? - Nei takk. Ikke sulten.
Og Ray?
Hun har det ikke så bra heller og dro til apoteket.
Ikke noe alvorlig, håper jeg. Så trist, og på dagen hennes.
- Det er normalt, det blir bra. - Og du?
Unnskyld, men jeg kom til å høre dere krangle i går kveld.
- Jeg ber om unnskyldning. - Det trengs ikke. Ekteskap er tøft.
Og det er definitivt ikke for alle.
- Hva mener du? - Alle problemene dine kan løses.
Hei. Jeg vil snakke med noen om Mersey Inn.
- Er det en anmeldelse? - Det vet jeg ikke ennå.
Kan vi prate privat?
- Jeg pleide å lese artiklene dine. - Takk for at du snakker med meg.
Det gjør jeg ikke. Forstått?
Ja.
I mange år var hjemmet stoltheten vår.
Da vi begynte å høre det motsatte, ville mange ikke tro det.
Ikke nå heller. Rose Leeds er død. Det som skjedde eller ikke skjedde...
Hva med datteren hennes? Monica? Kan hun ha vært innblandet?
Alt jeg vet er at hun ble født i Boston. Ikke noe lokalt sykehus var bra nok-
- for Roses egne barn. Så ble hun sendt på internatskole utenlands.
Hun ble aldri avhørt i etterforskningen min.
- Hva du en del av etterforskningen? - Det vi hørte...
...var at det begynte med barn av blandet rase
eller om barna hadde et symptom.
De var vanskeligere å selge ved en adopsjon. Hun visste de måtte mates.
Dårlig for forretningene...
Og hun bestakk politikere for å holde dere unna.
Ikke alltid. Vi gikk dit en gang etter en anonym telefon.
Et nyfødt barn hadde fått skallen knust mot en dør.
Det påstås at Rose gjorde det selv.
Vi tok prøver av hver eneste dør i huset...
...men fant ingen spor.
Jeg har sett det. Jeg vet hvilken dør det er.
Du ville kanskje sovet bedre i mors rom?
Det du er så glad i. Der du har komponert.
Mor elsket å være blant jentene. Hun var veldig våken.
Jeg kan sette inn en seng til deg. Du vil sove som et barn.
Vi skal ikke skille oss eller noe. Det var bare en krangel.
- Så klart. - Vi har vært stresset i det siste.
Vi kan kanskje lette det.
Hva om jeg hadde et skriftlig vitnemål fra en av jentene?
- Levende? - Jeg vet ikke. Jeg tror ikke det...
...men jeg er ganske sikker på at barna er begravet i skogen bak huset.
Det fins til og med markører. Jeg så skjelett og har bilder.
Selv om det er skjelett vil det være nesten umulig å bevise drap.
- Det må gå an å binde sammen. - Tro meg, det er best å la det ligge.
Hva må til for å åpne saken på nytt?
Et vitne. Et levende vitne.
Liam, kona di er tilbake.
Jeg burde gå opp og pakke instrumentene mine.
Vi sjekker ut i morgen.
- Du begravde dem. - Jeg vet ikke hva du snakker om.
Hvor mange? Hvor mange barn?
Lukk døren.
- Hvordan kunne du? - Rose var storesøsteren min.
Sprette henne opp som en gris. Skitt! Synd! Skitt!
Tispe! Tispe! Skitt! Synd! Skitt!
Hun sa alltid at de skulle rett til himmelen.
At de hadde leketøy og musikk.
- Men nå tror jeg ikke det var sant. - Var din niese Monica innblandet?
Jentene var som fanger og jeg også!
Hvis barna var annerledes på vis...
Jeg er like skyldig!
- Det avgjør ikke jeg. - Jeg kommer til å havne i helvete.
Men du kan hjelpe dem... og meg.
Iblant pustet de fremdeles. Og før de ble begravet tvang hun meg iblant-
-til å ta deres...
Jeg forstår ikke.
Dette stedet kalte deg tilbake. Det utnytter folk...
...og det vil avslutte det jeg ikke kunne.
- Så fort jeg så deg, visste jeg. - Hva?
Du liker ikke om trange rom, hva? Det har du aldri gjort.
- Hvordan visste du det? - Du var bare i bakken i noen minutter...
...det sverger jeg. De andre var våkne. De lot meg ikke...
...og jeg kunne likevel ikke gjøre det.
Moren din var snill mot meg.
Og du var så... liten.
Du hadde små flekker på ditt venstre håndledd.
Det var 42 år siden... i kveld.
- Det er fødselsdagen din i dag. - Det du sier er umulig.
Jeg tok deg til noen som kjente folk...
...i Montreal.
Et rikt par som ville ha et barn uten problemer.
Jeg er ikke adoptert. Du blander meg med en annen.
Dette er galskap!
Jeg navnga deg etter moren din, Rachel.
Lille Ray.
En lysstråle på et mørkt sted.
- Dine nye foreldre må ha likt det. - Det er ikke sant.
Moren din var flink med ord, en forfatter akkurat som du.
Jeg ga henne blokken... og gjemte den for henne.
Dette er...
- Jeg tror det ikke. - Kunne du lese hva hun skrev?
Nei, det er ikke sant! Jeg tror det ikke!
Kjelleren er ved kjøkkenet. Nøkkelen ligger der.
Barnet mitt...
- Velkommen tilbake. - Unnskyld at jeg var borte så lenge.
Jeg vil at du fortsetter å distrahere henne.
Vær så snill... Jeg har så mye å fortelle, men jeg kan ikke ennå.
- Blir du ikke på middag? - Kan du si det til henne?
- Jeg elsker deg. - Og jeg deg.
Herre, min Gud. Takk for at du har våket over henne i alle disse år.
Hjelp henne å overleve denne kveld.
Din...
- Skulle dere noensinne fortelle det? - Vi ville beskytte deg...
- ...og gi deg en god start i livet. - Jeg fyller 42 i dag, mamma.
Siden jeg elsket deg så høyt, ville jeg ikke si det til deg.
- Fortell meg. Hvor ble jeg født? - Du er mitt barn, Ray.
- Det er alt du trenger å vite. - Hvor kjøpte du meg, mamma?!
Et privatsykehus...
...i...
Faen også. Faen også!
- Skal vi drikke litt vin før middagen? - Ray spiser ikke med oss.
Er hun fortsatt dårlig? Så synd.
- Herlig, Liam. Du er så begavet. - Jeg er en middelmådighet.
Jeg kan ikke forsørge meg på musikken min og knapt skrive noe.
- I min alder burde jeg... - Være fri... og finpusse kunsten din.
Ha fått til bedre, tenkte jeg å si.
Jeg husker at jeg begynte med denne, men jeg avsluttet den aldri.
Så klart at du gjorde.
Har du tenkt på tilbudet?
- Noe har hendt her. - Hva mener du?
Noe ondt.
- Moren din... - Moren min?
Ja...
Jeg kan garantere at om det fins noen ondskap i dette huset...
...så er den mannlig.
I kjelleren. Legeutstyret ser primitivt ut til og med for å være fra 70-tallet.
Flasker fulle av eliksir, antar jeg. En amatørkjemiker...
...som eksperimenterer med levende mennesker.
Den ekle stanken... er tilbake.
En gang hadde mor en mannlig besøker.
Kjekk som du.
En ung fremmed. De lokale mennene flokket seg her som fluer.
Men mor var ingen attraktiv kvinne.
Ingen valgte henne.
Men det gjorde han.
Skal vi danse?
Han ga henne vin. Hun fikk rosa kinn og musikken...
Han visket i øret hennes.
Hva?
Den fremmede snurret henne rundt på dansegolvet.
Den kvelden...
...tok han henne som et dyr.
Om morgenen var han borte.
Som hun lengtet.
Og som hun ba.
Men bare ondskapen var igjen.
Barnet hennes.
Du.
En gutt. Simon Joseph. Djevelens egne sønn.
Hun ble forgiftet etter det.
Synd! Sinnet hennes! Barnet!
Hun ba, men bønnene var onde.
Og som hun fortsatte å lengte etter den kjekke mannen.
Jeg døpte deg etter moren din, Rachel...
Lille Ray.
En lysstråle på et mørkt sted.
Farskap er ikke for alle.
Stemmer ikke det, Liam?
Hva skjedde med broren din?
Liam... Det var ikke...
Det var ikke menneskelig.
Han små føtter... var ikke føtter i det hele tatt.
Hva gjorde Rose?
Ondskapen kommer ikke inn hit!
Hun gjorde det som var nødvendig.
Kommer du, Liam?
Veene har begynt. Jeg ber om å få overleve denne dag-
- men frykter at det ikke blir sånn. Dør vi, skriver jeg navnene våre her-
- og håper at sannheten kommer for en dag.
Rachel Elizabeth Morgan med barn.
Det kommer tilbake.
- Det nekter å forbli begravet. - Og ikke jeg heller.
Du er så besværlig.
Som tispen som bar deg fram.
Og forsyningen begynner å ta slutt.
Hva snakker du om?
Destillerte urenheter fra de laverestående rasene.
Mor Rose fant en måte å gradvis gjenopprette ungdommen sin.
Ved å injisere blod fra nyfødte barn.
Det var mirakuløst... for noen.
- Ikke kom nærmere! - En dag kan kanskje noen elske...
Det moren din gjorde... Du kan ikke skjule det for alltid.
Det har jeg alt gjort. Du forstår...
Jeg er moren min.
- Er hun... - Ikke ennå.
Hver dose må gis med intervaller. Ellers kan det synes i blodet.
Det går ikke an å spore og holder fosteret i live.
Mor... Mor...
Mor, vær så snill...
Barnet mitt...
- Vent! Hva skal du med henne? - Hvorfor bryr du deg?
Du ville likevel ikke ha det.
- Det er ikke sant. - Det er min sak.
Nå kan du knulle tispa di, spille musikken din og nyte-
-forsikringspengene du får.
Du er fri. Det er vel det alle menn ønsker?
- De kommer til å obdusere henne. - Tilstanden hennes førte til et slag.
Det er det det vil se ut som.
Jeg trenger ikke se dette.
Akkurat som en mann.
Nøklene... Bilnøklene...
Hold ut med meg.
Mørket dypner.
Hold ut med meg.
Hvor er du, min kjære?
Du skal ikke forlate sengen!
Løp ut i skogen... og gjem deg til morgenen.
Du kan ikke ta deg noe sted. Jeg har bilnøklene dine.
- Det er ingen fare. - Ikke rør meg!
- Hold deg borte fra oss! - Jeg har tatt feil om så mye.
- Ikke rør meg! Ikke rør meg! - Det skal jeg ikke.
Jeg elsker deg og barnet vårt.
Vær så snill, Ray...
Håper du likte oppholdet ditt, Liam...
...for nå er du hos oss for alltid.
Da sa Herren, la de små barna komme til meg og hindre dem ikke...
...for himmelrike hører sånne til!
Det er her du burde være.
Der jeg trodde du ble begravet for mange år siden.
- Du skulle ha forblitt død! - Nei!
Redd deg selv.
God natt, søster Rose.
Det er ingen fare. Du er trygg nå.
Moren din ringte uavbrutt. Det ble brutt.
Hun var redd noe...
- Hva skjedde? - Moren min...
Vi ses i helvete!
MANDAG
Legene var akkurat her.
Lever barnet mitt?
Det har det helt utmerket, sa de.
- Mirakelet. - De flyr deg hjem i et helikopter.
- Det er på veg. - Telefonen min... er i kjelleren.
- Og... det fins en dagbok. - Vi er der nede nå.
Vi kommer til å finne alt. Denne gangen gjør vi det.
Takk.
Godt å ha deg tilbake.
Lille Rachel...
Hvis du er en jente, så skal du hete det.
En gutt... Kjelleren!
Norske tekster: Per Olav Wiborg- Maurstad www.ordiovision.com